Kaptenens loggbok, stjärndatum 1329.8.
"USS Enterprise" jagar ett okänt skepp.
Där är han. Mitt på skärmen.
-Försöker fortfarande sticka ifrån oss. -Tappa inte bort dem.
Jordskepp, mr Spock?
Svårt att säga. Vi får ingen registreringsstråle.
-Då överbelastar han snart motorerna. -Han pressar motorerna för hårt.
Byter kurs igen. Han vet att vi är efter honom.
Häng på honom. Samband?
Jag har provat alla frekvenser. Han vägrar svara. Eller så hör han inte.
Nog hör han oss alltid.
Vi närmar oss ett asteroidbälte. Schillervärde 35.
-Deflektorer på. -Han har också sett asteroiderna.
Häng på. Han försöker sticka.
-Om en asteroid träffar honom... -Sensorvärde på skeppet.
Jag får det till ett litet klass J-lastskepp.
Och hans motorer överhettas.
-Varna honom, om han förlorar kraft... -Där rök hans motorer.
Han driver in i asteroidbältet.
Han är förlorad. Om vi inte lägger vår deflektorskärm runt honom.
Då överbelastar vi våra motorer. Han är för långt bort.
Täck honom med vår deflektorskärm.
Scotty och Spock, vänta i transportrummet.
Vi skyddar honom. Vi kan inte vänta för länge.
Vi överbelastar motorerna. Motortemperaturen ökar.
Rymden - det sista gränslandet.
Det här är stjärnskeppet "Enterprise" resor-
-på skeppets femåriga uppdrag att utforska märkliga, nya världar-
-söka nytt liv och nya civilisationer-
-och djärvt färdas dit där ingen människa har varit.
Maskinrummet här. Temperaturer över säkerhetsnivån.
Vår deflektorskärm försvagas. Vi kan inte skydda dem länge till.
Det var en av våra litiumkristaller.
Bryggan till transportrummet. Stråla över dem snabbt.
De svarar inte på våra anrop. Vi har inget att låsa på.
En krets till, kapten.
-Jag får in ett nödanrop, kapten. -Scotty, vi mottar ett nödanrop.
Vi har låst på nåt.
Ta inte illa upp, mina herrar, men var befinner jag mig?
Du är på "USS Enterprise".
Visst är det ett förbaskat fint skepp?
Verkligen ett fint skepp.
-Jag är kapten Leo Walsh. -Hur många till i din besättning?
Bara några till.
Ert skepp förintas. Om vi inte får hit dem...
Vi visste inte om ni var vänligt sinnade.
De tre torde vara i läge nu.
En litiumkrets till. Förstärker med batterikraft.
-Scotty, hur många fick ni ombord? -Bara en, men vi har låst på tre till.
-Vad är galet? -Vet ej, med tre kristaller borta...
-Det tar längre tid med batteridrift. -Jag har aldrig litat på den här.
Där exploderar hon.
Asteroid. Träffade mitt på.
Bryggan till transportrummet. Skeppet är borta. Fick ni manskapet?
Inte än. Men vi har fatt i nåt.
Kirk till transportrummet. Rapportera.
Ingen fara, raringar. Vi är i goda händer.
-Bryggan till transportrummet. -Vi lämnar asteroidbältet.
Deflektorskärm ner.
Kapten till transportrummet. Hör du mig, Scott?
Hur många räddade vi?
Totalt fyra.
Om deras fartygschef kan gå skicka honom till mig.
Fel av mig. Jag vill ha hit honom vare sig han kan gå eller ej.
Han lät en smula upprörd.
Ja. Ja, det är de.
Märkligt. Var det verkligen alla ombord? Inga fler besättningsmän?
Det var alla. Men huruvida damerna egentligen tillhörde besättningen...
Du kan förklara det för vår kapten.
Amen för det, Scotty.
Dessa stjärnskepp är fantastiska.
Män är alltid män var de än är.
Man kan inte ta det ur dem.
-Däck 12. -Du är delvis vulcan, va?
Då påverkar inte ett vackert ansikte dig alls, om du nu inte vill det.
Det är inte lönt, flickor. Den här typen kan avskärma sig från alla känslor.
Förlåt för det där. Han är van att köpa och sälja folk.
Jag sköter snacket, raring.
Kom in.
-Lastskeppets fartygschef är här. -Bra.
Om du skulle kunna berätta...
Hej.
Och damerna... Är det här din besättning?
Nej, kapten, det här är min last.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 1329.1.
Vi hämtade från ett oregistrerat skepp-
-fartygschefen och tre ovanliga kvinnor.
Kvinnorna har en magnetisk inverkan på männen i min besättning-
-däribland mig själv. Förklaring okänd för tillfället.
Hur fasen skulle jag veta att det här är ett stjärnskepp?
När jag flyger en last sköna damer-
-och ett främmande skepp lägger sig intill mitt är det klart att jag sticker.
Ni överskred era befogenheter när ni drev in mig i en asteroidskur.
-Namn? -Leo Walsh. Ni förstörde mitt skepp.
Jag ska hålla förhör om ditt agerande.
Mr Spock ger dig de upplysningar du kan behöva för att försvara dig.
-Du är en hård jäkel. -Och du är en lögnhals, Walsh.
Jag tror att vi förstår varandra.
Vakt!
Lås in mr Walsh i hans hytt.
Du är i tjänst, Johnny. Tillbaka till verkligheten.
Man känner deras ögon, som om nåt slet tag i en. Märkte du det?
Jag märkte det, snacka om att jag märkte det. Kom, Johnny.
-Vi har problem. -Jag är medveten om det.
En litiumkristall kvar och den har en spricka vid basen.
-Rigga en förbikopplingskrets. -Vi brände hela omvandlarpaketet.
-Kirk här. -Kapten behövs på bryggan.
-Harry, vad händer? -Lugn, flickor.
-Kan ni vänta där ute? -Ledsen, sir.
Svara på alla frågor. Ljug inte, det behöver ni inte.
Gå inte med på en medicinsk...
De är så friska att ingen hälsoundersökning behövs.
-Tänk om de frågar om... -Aldrig. Ska ni inte iväg nånstans?
-De ser att vi är... -Låt Leo svara på de svåra frågorna.
-Ingen panik, vi kommer till... -Vart?
-Vi åker åt fel håll, Harry. -Leo.
Leo Walsh heter jag, glöm inte det.
Visst är de vackra?
Om de bara tänkte vackra tankar. Le.
Det löser sig på nåt sätt. Det garanterar jag.
All kraft går genom en litiumkristall.
-Gå till förbikopplingskretsen. -Vi brände dem när vi överhettade.
Den jäkeln Walsh räddar sitt skinn...
Det är en jäkel som vi vill se skinnas.
Det är frustrerande. Ett skepp beroende av en kristall stor som min näve.
Och kristallen håller inte. Inte när all kraft går genom den.
Nå, mr Spock?
Det finns en litiumgruva på Rigel XII. Högvärdig malm, har jag hört.
-Position och avstånd? -Mindre än två dars färd.
-Gå mot Rigel XII, mr Spock. -Rigel XII, mr Farrell. Ni har kursen.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 1329.2.
Ett skeppsförhör ska hållas mot fraktskeppets fartygschef.
Jag oroas av den närmast hypnotiska effekt som kvinnorna framkallar.
Förhöret är nu öppnat.
Stjärndatum 1329.2. På stjärnskeppet "USS Enterprise".
Officiellt förhör av fraktskeppskapten Leo Walsh.
Starta datorn.
-Säg ert namn. -Leo Francis Walsh.
Fel.
Ert riktiga namn.
Ni tror väl inte mer på en apparat än på en människa av kött och blod?
Säg ert riktiga namn.
-Harry Mudd. -Fel.
-Harcourt Fenton Mudd. -Några tidigare brott, mr Mudd?
Självklart inte. Jag är en hederlig affärsman.
-Fel. -Fördöm den där plåtburken.
Alla data visas på skärmen.
-Om den kan läsa våra tankar också... -Den kan bara läsa det i registren.
Straffregister. Smuggling, villkorlig dom.
Transport av stulen egendom-
-köp av rymdfarkost för falska pengar.
Straff: psykiatrisk behandling. Verkan har diskuterats.
Ni misstänks ha flugit utan färdplan och identifikationsstråle-
-och att inte svara på anrop. Därigenom hotade du rymdfarten.
Är mitt lilla skepp i den enorma galaxen ett hot mot rymdfarten?
Du misstänks också för att ha flugit ett skepp utan licens.
-Lögn, jag har förarbevis. -Fel.
Förarbevis indraget stjärndatum 1116.4.
All right.
Helt enkelt Leo Walsh, som skulle vara min fartygschef på den här färden-
-dog plötsligt. Jag var tvungen att ge mig iväg med skeppet själv.
Jag antog Leos namn under färden som en artighet gentemot honom.
Till hans minne. En fin man.
Tyvärr nu saligen insomnad.
-Mål och syfte med färden? -Planet Ophiucus III. Bosättarfruar.
Vad gör du?
Jag värvar fruar åt bosättare. Ett svårt, men givande arbete.
Data om vittnen.
Inga data.
Gå till sensorsökning. Några ovanliga värden?
Inga särskilda värden från kvinnorna.
Ovanliga värden från de närvarande männen.
Registrerar hög andningsfrekvens. Svettmängden ökar.
Pulsen snabb. Blodtryck högre än normalt.
Det räcker. Stryk det i protokollet, mr Spock.
Ser ni, mina herrar? Som jag sa. Tre förtjusande damer-
-som ska till planeter vid yttre gränsen för att bli sällskap åt ensamma män.
Och ge värme genom mänsklig beröring som de så desperat behöver.
En fru, ett hem, en familj.
Jag ser på mitt arbete som ett heligt förtroende i folkets tjänst.
-Jag har vigt hela livet åt det. -Fel.
Jag ska börja viga hela livet åt det.
-Följde damerna med frivilligt? -Självklart.
Ruthie kommer från en pelagisk planet, havsfarmare.
Magda där från heliumstationen.
Samma visa för oss alla: inga män.
Min var en planet med robotsällskap och två bröder att laga mata åt-
-och lappa deras kläder. Tjock lera på deras kängor varje gång.
-Bra, Eve. -Nej, det är inte bra.
Vi har män som väntar på oss och ni flyger oss åt fel håll.
-Glor på oss som vore vi haremsflickor. -Det räcker nu, Evie.
Bara mr Mudd misstänks för brott. Obehörigt framförande av farkost.
-Har ni nåt försvar att erbjuda? -Bara dagsens sanning. Som ni hörde.
Förhöret är avslutat.
Mr Mudd ska överlämnas till rättvisan så fort vi får möjlighet.
Vad händer med oss då? Hjälp oss, snälla.
Miss McHuron, snälla ni.
-Vår sista kristall är borta. -Livsbärande system går på batteri.
Miss McHuron, snälla ni.
Kontakta gruvarbetarna på Rigel XII. Vi behöver litiumkristallerna direkt.
O, du vackra galax, himmelska universum!
Litiumgruvarbetare. Förstår ni inte?
Ensamma, isolerade, överarbetade, rika litiumgruvarbetare.
Vill ni fortfarande ha karlar?
Du behöver inte nöja dig med en fartygschef.
Jag fixar en man som kan köpa en hel planet åt dig.
Maggie, du ska bli grevinna. Ruth, jag gör dig till hertiginna.
Och jag...
Jag ska basa på detta stjärnskepp.
Kapten Kirk, nästa order ni lyder ges av Harcourt Fenton Mudd.
Kaptenens logg, stjärndatum 1330.1. Position: 14 timmar från Rigel XII.
Vi går för reservimpulsmotorer, bränsle knappt till att nå kretsbanan.
Nytt litium är nu ett måste.
Kvinnornas inverkan på manskapet tilltar än mer, fortfarande oförklarat.
Harry Mudd sitter i bevakad hyttarrest.
Får jag komma in?
Visst, varsågod. Absolut.
Connors, är du klar?
Jag undrade hur det här stället såg ut.
-Det är fascinerande. -Kan du gå förbi min panel igen?
Din vad då?
-Min medicinska skanner. -Du undersöker mig väl inte?
Nej, jag hade inte litat på mitt omdöme. Gå bara förbi den, är du snäll.
Den ska inte göra så.
Jag undrar... Ska du undersöka gruvarbetarna på Rigel XII?
Ja, om de behöver det.
Menar du att du inte har frågat än? Är de friska?
Va...?
Ja, de är helt friska - alla tre.
Tre?
Har du på dig nån ovanlig väldoft eller nåt radioaktivt, kära du?
Nej, det är bara jag.
Vad får skannern att göra så?
Kapten?
Jag hoppas du inte har nåt emot det.
Det har jag faktiskt.
Jag försökte ta en promenad och var tvungen att söka skydd.
Alla dina mannar såg på mig, följde efter mig med sina blickar.
Ja, jag måste tala med dem om det.
De brukar inte göra så.
Men med dig och damerna med dig...
De är nog bara ensamma. Jag förstår ensamhet.
-Ja. Om du nu ursäktar mig... -Du förstår det säkert ännu bättre.
Att vara chef på ett sånt här stort skepp med så stort ansvar-
-och behöva vara så försiktig när alla dina män ser upp till dig.
Det verkar nog svårare än det är.
Jag läste att en fartygschef måste vara dygdemönster.
Jag har aldrig mött ett mönster.
-Inte jag heller. -Självklart inte, ingen är ju det.
Men vissa försöker låtsas vara det.
-Gör kapten det? -Miss McHuron, jag...
Nej, jag kan inte göra det. Jag struntar i vad Harry Mudd säger.
Jag gillar dig, men jag kan inte göra det.
Jag avskyr hela den här grejen.
-Bara tre? Är du säker? -Gruvarbetarna är friska och unga.
Sen, raring. Kom du åt din sambandsman?
Gruvchefen heter Ben Childress. De andra heter Gossett och Benton.
-Och de har varit där...? -I snart tre år nu, ensamma.
Perfekt.
De är tre och tre förtjusande damer har Harry Mudd.
Litiumkristaller är värda 300 gånger sin vikt i diamanter.
Tusentals gånger sin vikt i guld.
Men de är där nere och vi kommer att kretsa 15 mil över dem.
Det står en vakt utanför din dörr. Du kommer inte ut ur din hytt.
Efter ett litet uppdrag till åt er är det inte Harry som är fångad.
Det blir en herre vid namn James T...
Jag tycker inte om dig.
-Jag är inte nöjd med mig själv heller. -Jag är inte särskilt förvånad.
-Jag har sett dig se på kapten. -Vi ska ju se på dem!
Harry, jag mår inte så bra.
Jag tror att det snart är dags.
Jag bad om en kurs mot banan, Farrell.
Kursen mot banan låst, chefen.
Jag ger inte en order två gånger igen.
Vi går på batteridrift.
Det får oss till dit i en klen bana.
Håll oss där länge nog för att få sex kristaller.
Jag får dit dig.
Löjligt. Vad håller vi på med?
-Undersökte du Eve? -Hon vägrade.
Kom igen, det är du som är doktorn.
Vad är det? Är det för att vi är trötta och de är vackra?
De är otroligt vackra.
Är de det, Jim? Är de verkligen vackrare-
-om man verkligen jämför dem-
-än nån annan kvinna du har känt?
Eller är det bara att de spelar vackra?
Nej, stryk det.
Vad är de, Bones?
Du menar om de är rymdillusioner eller nåt sånt?
Jag frågade dig först.
Nej, en främling hade varit smart nog att stoppa min skanner från att pipa.
-Jag hänger inte med. -Inte jag heller.
Topprymdfrekvens 39.
-Rigel XII. -Rigel XII här. "Enterprise", kom.
Det är inte precis "Enterprise".
Jag heter Harry Mudd. Vem har jag nöjet att språka med?
Kraftkurvan sjunker fortfarande.
-Vi klarar en tillfällig bana. -Lägg in. Dator?
Vi kan hålla banan i tre dar och sju timmar.
Det räcker. Be en gruvrepresentant möta oss och diskutera våra behov.
Stråla upp honom vid första överflygningen.
Vad händer? Se på mitt ansikte.
Ge oss tabletterna.
Vad händer om nån ser oss så här?
Du hittar dem aldrig, Harry.
Och om du hittar dem, vet du vad de är?
Fusk.
-Om du verkligen brydde dig om nån... -Vem, menar du? Kirk?
Fartygschefer är redan gifta med sina skepp. Du ska få se.
-Jag blir det jag en gång var. Ful. -Jag orkar inte se mig så här.
Varför gömde du dem? Litar du inte på oss?
Jag gömde dem inte, jag la dem i säkert förvar utifall jag skulle visiteras.
Hitta tabletterna, Harry.
Madrassen.
Ja, här!
Ta den nu, Eve. Det är inte fusk.
Det är ett mirakel.
För en man som kan uppskatta det och som behöver det.
Till och med brända och spruckna är de vackra.
Att förstöra dem var synd.
Valet var att bränna litiumkristallen eller att en annans skepp förintades.
Kom in.
-Gruvchef Childress och mr Gossett. -Visa in dem.
Jag heter James Kirk. Detta är min forskningschef mr Spock.
Vi går rakt på sak. Ni vill ha litiumkristaller.
Jag kan betala ett skäligt pris.
Vi är inte säkra på att de är till salu. Vi kanske föredrar ett byte.
-Vad hade ni då tänkt er? -Mudds kvinnor.
Om vi gillar dem. Vi vill ta en titt på dem först.
Få ut dem. Och Harry Mudd...
Hur det än blir så gick jag med på att släppa honom och fria honom.
Var det nåt mer?
Du har inget val, Kirk.
Stråla ner en patrull och ni hittar inte en enda välsignad kristall.
Ingen överenskommelse.
Ni är långt ute i rymden.
Ni behöver sjukvård, frakter, skydd av stjärnskepp.
-Ta ställning till såna fakta också. -Kom, tjejer.
Du måste vara Ben Childress. Kom, flickor.
-Och du måste vara Herm Gossett. -Ja, jag är väl det.
En sak är då säker, Mudd, du är ingen lögnhals.
-Mina damer, ni är välkomna. -Det blir fortfarande ingen affär.
Sparar på batterierna, sir. Halv kraft.
De har bara tre dar kvar i kretsbanan innan de börjar dras mot planeten.
Jag hade avskytt att se er lida i ett sånt läge, men det är sant.
Det sorgliga faktumet är att ni går med på affären.
Förr eller senare måste ni.
Kaptenens loggbok. Transporterar ner till Rigel XII-
-för att köpa nya litiumkristaller.
Väntar mer krångel från gruvarbetarna.
All right, du vann. Jag tar litiumkristallerna nu.
När jag har tid, Kirk.
-Childress. -Vi är upptagna, mr Kirk.
-Vi har ont om tid, kapten. -Har du nåt bättre förslag?
Det blåser alltid så där här.
Man kan gå vilse precis utanför sin dörr om det blåser upp plötsligt.
Magnetstorm.
Då blåser vinden rejält snart.
Dansa med mig.
-Vill du dansa? -Nej.
Nej. Förlåt, jag... Det måste vara dammet.
Så är det på Rigel. Hela tiden.
-Stick. -Jag bryter in.
Inte från mig.
Vad är det med dig?
Dra lotter och låt förloraren få mig!
Gå inte ut, du dör.
Ha kristallerna här när jag kommer.
Kaptenens logg. Jag transporterade till "Enterprise" för att söka därifrån.
Magnetstormarna sänker farten och vår utrustnings effektivitet.
Sökandet har nu pågått i 3 timmar och 18 minuter.
-Tvärlinje 3 och 4. -Jag kollar. Men ser inte mycket.
Stormen joniserar atmosfären. Det börjar bli svårt att söka genom den.
Det här tömmer batterierna ännu mer. Om vi bara hade kristallerna...!
Det har vi inte. Jag fick inga. Jag borde ha hittat på ett sätt.
Nöjd, mr Scott?
Förlorar sambandet med gruvarbetarna. Magnetstormen verkar värre.
-Har Childress kommit? -Nej, han och flickan saknas.
Förlåt, Scotty.
-Hur mycket kraft har vi kvar? -Till runt fem timmar.
Kaptenens loggbok. Jag har bränt all kraft utom till 43 minuter.
Läget för skeppet är kritiskt.
Sökandet har nu pågått i 7 timmar och 31 minuter.
Magnetstormarna lättar.
IR-värde. Kolla tvärlinje 3, ruta 040.
-18 km från gruvan. -Det är Ben Childress bostad.
En värmeanläggning är igång där.
Be Mudd gå till transportrummet.
-Vad är det? -Det det handlar om.
-Jag hade allt där jag ville ha det. -Jag åt din mat och betalade med jobb.
Jag lagar min egen mat.
Jag har inte burit hand på dig. Kom ihåg det.
Så låter mannens ego. Genom halva galaxen och fortfarande samma visa.
Där. Ska du äta eller prata?
Jag ska sitta, smaka, himla med ögonen-
-och: "O, kvinnlig matlagning igen!"
Jag har smakat bättre som jag lagat.
Du smakar lite av det nu. Jag kunde inte skrapa dina rester ur pannan.
Hitta en brunn med hyfsat vatten åt mig.
Varför inte hänga pannan i vinden och låta sanden blästra den ren?
Eller hade du inte tänkt på det?
Det kan gå.
-Är det patiens? -Dubbelknekt.
-Röda åttan på svarta nian. -Inte i Dubbelknekt.
Du är inte bara ful som en gammal hink, du är inte ens trevligt sällskap.
-Vad hände med din skönhet? -Jag tröttnade på dig och förföll.
Du är oskön. Jag har kristaller för att köpa drottningar en gros!
-Jag har inte rört henne. -Vilken tur att du hittade henne.
Hon har sprudlat av tacksamhet sen dess.
Sitt.
Berätta, Harry.
-Jo... -Venusdrogerna, Harry.
Venusdrog? Jag har hört om det. Är det inte bara en skröna?
Det finns. Illegalt.
-Det är en rätt ofarlig drog. -Ofarlig?
Det ger en mer av det man har.
Män blir mer muskulösa. Kvinnor får mer former.
Män blir mer aggressiva, kvinnor mer kvinnliga.
Kvinnorna fick det innan ni möttes.
-Ser de andra ut som hon? -Mr Childress, jag...
-Är det vad det betyder? -Ja, det är vad det betyder.
-Vad hände med mina kollegor? -De gav sig av under stormen.
De har gift sig. Underrymdsradiobröllop.
-De kan slingra sig ur bedrägeriet. -Om de vill det.
Varför?
-Du kan inte fördöma kvinnorna. -Det kan jag.
En man far ut och kämpar, dör nästan.
Vi dog nästan allihopa. Vi skulle ha dött, men dog inte.
Nu när vi har det ljuva livet inom räckhåll, kommer ni med fruar...
Ni vill inte ha fruar. Ni vill ha det här.
Det här vill ni ha.
Hoppas ni drömmer om det, för ni kan inte få det. Det är inte verkligt.
Är det här en sån fru du vill ha?
Inte en som hjälper dig.
Inte en fru som lagar mat, syr, gråter och har behov.
Den här typen...
Egoistisk, fåfäng, värdelös.
Är det här verkligen vad du vill ha?
Då så. Här har du det.
Vilken kvinna, va?
-En bluff, uppblåst av en drog. -Av sig själv.
Hon tog ingen drog.
-Jag svalde den. -Färgad gelatin.
Ja, de tog min drog och ersatte den med det.
-Det är omöjligt. -Det finns bara en slags kvinna.
Och man också, för den delen.
Man tror på sig själv eller inte.
Nu orkar jag inte tjafsa längre. Jag vill ha litiumkristallerna nu.
-"Enterprise". -Spock här.
Vänta.
-Ska jag stråla ner en patrull? -Nej.
Kristallerna är här. Du kan ta dem.
Avvakta, mr Spock. Vi kommer ombord med litiumkristallerna.
-Hur många kommer? -Eve stannar.
I dag i alla fall.
Vi vill prata.
Du har nån där uppe som heter "Enterprise".
Vi blir två. Kom, mr Mudd.
Tror du inte att du kan ordna så att du råkar lämna kvar mig här?
Jag kan inte göra det.
Men jag kan vittna om din karaktär på din rättegång. Tror du det hjälper?
De kastar bort nyckeln.
Måste ha varit ett häftigt samtal. Du ska inte sälja patentmedicin?
Varför ge sig in på ditt gebit?
Jag är glad att affären är över. En ytterst jobbig emotionell incident.
Rätt in i det gamla hjärtat.
I ditt fall borde det vara här nånstans.
Det faktum att mina organ inte sitter där dina sitter gläder mig oerhört.
Kurs plottad och alla system igång.
Motorer inkopplade. Rodret svarar.
Vi har lämnat banan.
-Framåt full fart. -Framåt full fart, sir.